Teljesüljön minden kívánságod! – Sose mondd!
Sokszor hangzik el újév táján ez a jókívánság. Én is mondtam másoknak és csak idővel tanultam meg a leckét. Akkor, amikor teljesültek a kívánságaim és elborzadva láttam: „Én nem ilyen lovat akartam!”
![nemondd-bokor.jpg nemondd-bokor.jpg](https://ma7media.storage.googleapis.com/sites/default/files/styles/freeform_large_9_2x/s3/migrated/pictures/vallas-egyhaz/nemondd-bokor.jpg?itok=xqO8BE84)
Pedig édesanyámtól saját élettapasztalata alapján bölcs útmutatást kaptam arra vonatkozólag, milyen az, amikor az ember határtalan akaromsággal terjeszti konkrét kéréseit, kívánságait az univerzum elé.
Álljon itt tanulságul az ő története:
Fiatal asszony volt, férjét a házasságkötés után azonnal frontszolgálatra rendelték. Anyukám rendületlenül imádkozott, azt kérve az Istentől, hogy férje mindenképpen térjen haza a harcmezőkről.
Hazatért. Betegen, tüdőbajjal küszködve és nemsokára már gyermekük születését várták. Az orvos, még a baba megszületése előtt óva intette anyukámat attól, hogy a gyermek az apjával egy szobában legyen, mert akkor, mint mondta, szinte biztos, hogy elkapja a kórt. Mivel azonban csak egy szobájuk volt, ezt kiküszöbölni nemigen lehetett. Megszületett a gyönyörű kislány Miluska. A patikusék ismerték a helyzetét, ezért kérték, adja oda nekik a kislányt, ők felnevelik (nekik csak fiaik voltak(. Bár tudta, jó helyre kerülne, a világ minden kincséért se mondott volna le róla.
Pár hónappal a kislány megszületése után az édesapa örökre távozott... és rövidesen a gyermek is követte őt. „Mindezt a végtelen szenvedést talán nem kellett volna átélnem, ha nem akarok olyan rettentően” - mesélte sokszor okulásunkra az én drága anyukám.
„Tudja a ti Atyátok, mire van szükségetek, mielőtt még kérnétek” /Mt 6,8/ - mondja a Szentírás. Persze, kell hogy legyenek céljaink, kívánságaink, s meg is kell tenni minden tőlünk telhetőt elérésük érdekében, de aztán az egészet bízzuk a Gondviselésre. És látni fogjuk a csodát…